Du sa: 'Jag älskar dig.' Jag sa: 'Vänta.'
Jag ville säga: 'Ta mig.' Du sa: 'Gå din väg.'
JULES OCH JIM
År 1912. Jules, främling i Paris, bad Jim-
- ta honom med på Konstskolans bal. Jim skaffade biljett och kostym.
Det var när Jules valde ut en slavkostym åt sig-
- som Jims vänskap till Jules föddes. Jules var lugn-
- och hans ögon fulla av humor och ömhet.
Dagen därpå diskuterade de. De träffades sen dagligen.
De lärde sig varandras språk. De visade varandra sina dikter-
- och översatte dem tillsammans. Båda var likgiltiga för pengar-
- och ingen av dem hade nånsin haft en så uppmärksam åhörare.
Jules hade ingen kvinna. Jim hade flera.
Han presenterade en ung kvinnlig musiker för honom.
Sen en kvinna som höll till på kaféer till sex på morgonen.
Sen en blond änka. Alla tre gick ut tillsammans.
Hon tog med sig en väninna som Jules tyckte var för tråkig.
Till slut tog Jules kontakt med ett proffs-
-utan att finna tillfredställelse.
Nu till jobbet!
Tusan, färgen slut. Nu kommer man säga att anarkister inte kan stava!
Rädda mig! Merlin är efter mig. Vi får springa alla tre!
Får jag sova hos er i natt?
Hos mig är det omöjligt. Jag ska bort.
Men hos Jules...
- Vem är det? - Jag.
- Jim. - Jim och Jules alltså?
Jules och Jim!
Vad är det?
Bättre än en klocka. När sanden runnit ner ska jag sova.
Du sover här, jag där.
- Har du cigaretter? - Javisst.
- Är du Jim? - Nej, Jules.
Du är snäll, Jules.
Jag ska leka ånglok för dig.
- Om 10 minuter är det ljust. - Du kan väl sova här med mig.
Det känns som om jag överger dig om jag inte stannar imorgon.
Och stannar jag imorgon, är vi nästan som gifta...
Det är emot vår överenskommelse.
Judex tycker inte om att vara ensam och förresten börjar det ljusna.
Låtsas att jag är en arbetare som går till jobbet.
Din buse, du går bara hem och sover...
Nej, det var Shakespeare.
Jag känner till den strofen. Det var Shakespeare.
Ge mig 10 centimes.
Jag lovar att det var Shakespeare.
- Får jag en cigarett? - Javisst.
Jag tycker om dig.
Får jag sova hos dig i natt? Jag heter Thérèse.
Nej, Jules... Mister du en står dig tusen åter.
Thérèse var både som en mor och en uppmärksam dotter.
Jag har otur med parisiskorna. Tur att jag har mina landsmaninnor.
Jag älskar en, Lucie, som jag friade till och fick nej.
Jag ska åka och träffa henne.
Birgitta är en annan. Här.
Elga skulle jag kanske älska om jag inte älskade Lucie.
Så här ser hon ut.
Jules skissade ett kvinnoansikte på bordet.
Jim ville köpa bordet. Omöjligt! Ägaren sålde bara alla på en gång.
Min franske vän.
- Varsågoda. - Tackar.
Jag tror vi har träffats.
Varsågoda och sitt!
- Jim frågade... - Vem är Albert?
Målarnas och skulptörernas vän.
Han känner alla som kommer att bli berömda om tio år.
Den här är mer exotisk.
Den liknar en inkastaty.
Den här går i romersk stil.
Den blev förstörd av regnet. Jag fann den längst in i en trädgård.
Den där är patetisk.
Ansiktet är söndervittrat.
Det är förresten underligt att man blandat stenen så löst.
Den här har så vackra läppar. Lite hånleende.
Ögonen är också vackra.
Kan vi få se den förra igen?
Jag har en närbild...
Bilden visade ett grovt skulpterat ansikte, vars leende fångade dem...
Statyn fanns i ett museum på en ö i Adriatiska havet.
De åkte dit för att se den. De hade låtit sy sig likadana kostymer.
Den överträffade alla förväntningar.
De talade inte om den förrän dagen därpå.
Hade de nånsin sett ett sånt leende?
Vad skulle de ha gjort då? Följt efter.
Jules och Jim återvände hem, uppfyllda av uppenbarelsen...
- Hur går det med boken? - Jag har arbetat en hel del.
Den blir nog ganska självbiografisk. Vår vänskap har en betydande roll.
- Du får gärna läsa en bit. - Med nöje.
'Jacques och Julien var jämt ihop. Juliens senaste roman hade lyckats.'
'Han beskrev i sagostil kvinnor de känt, till och med Lucien.'
'Jacques var stolt över Julien.'
'De kallade sig för Don Quijote och Sancho Panza.'
'De åt tillsammans på småkrogar. Cigarrer var deras enda lyx.'
Mycket vackert! Jag skulle vilja översätta den till tyska.
Och nu till duschen!
Jag fick brev av min kusin.
Några flickor som studerade med honom i München kommer hit.
De äter middag hos mig imorgon. Jag räknar med dig!
Catherine, fransyskan, hade samma leende som statyn.
Hennes näsa, mun, haka, panna hade varit stoltheten i en by-
- där hon som barn uppträtt vid en religiös fest. Det var som en dröm.
Som ceremonimästare föreslår jag att vi-
- för att genast avskaffa alla artiga titlar-
- skålar i mitt favoritvin och bekantar oss.
Men vi krokar inte arm, utan allas fötter möts under bordet.
Så skedde. Hänförd av glädje tog Jules snabbt undan sina...
Jims snuddade försiktigt vid Catherines ena fot.
Jules log lyckligt och blygt och sa att han tagit dem till sitt hjärta.
I en månad träffade han Catherine ensam.
Sen mötte han Jim i gymnastiksalen.
Mycket bra, Jules.
Kommer du hem till oss ikväll?
Jag har pratat så mycket om dig. Catherine vill gärna lära känna dig.
Men... Inte henne, Jim, eller hur?
Goddag, herr Jim.
Jim ska uttalas på engelska, med ett D i början.
Annars så låter det inte som Jim.
Vad tycks om vår vän Thomas? Kan vi gå ut med honom?
Inte illa. En liten mustasch kanske?
Och nu: 'gatuprovet'.
Ursäkta, herrn, har ni eld?
Tack, herrn.
Catherine var nöjd att hon lyckats. Jim och Jules var mycket häpna.
- Drömmer jag, eller regnar det? - Kanske båda delarna.
Om det regnar åker vi till kusten imorgon.
Jag föreslår kapplöpning.
Vem blir förste man?
På era platser.
Ett, två...
- Thomas fuskade. - Men jag vann!
Thomas vinner alltid. Han talar tre språk, simmar som en fisk.
- Kan Thomas stå på händer? - Ni får lära honom.
Kommer du till mig imorgon och hjälper mig med väskorna?
- Vilken blandning hon är! - Aristokratisk genom sin far...
folklig genom sin mor. Fadern är från Bourgogne.
Modern är engelska. Därför känner hon inga medelvägar...
- och så undervisar hon. - I vad?
Shakespeare!
Jim ansåg att hon tillhörde Jules, och bad inte om förklaring.
Catherine log åter lugnt. Det var naturligt och förklarade allt.
Jag är nästan färdig...
- Hatten! Aldrig på sängen. - Ska cykeln med?
Väskan också?
- Vad gör du? - Jag ska bränna lögner.
Har du eld?
- Herregud... - Stå still.
Hur gick det?
Ge mig klänningen vid sängen där.
- Har du en sopborste? - Ja, framför näsan på dig.
Kan du hjälpa mig?
Tack.
Det där ska också med.
- Vad är det? - Vitriol för lögnaktiga män.
Flaskan kan gå sönder i väskan. Vitriol kan ju köpas överallt.
Är det sant?
Men inte samma flaska! Jag vill bara ha den här.
Och hatten...
De letade länge innan de fann sitt drömhus.
Det var lite för stort men avskilt. Vitt och omöblerat.
- Sovit gott? - Mycket.
Är Jim vaken?
Jag vet inte.
- Hur mår de andra? - De andra mår bra.
Vilket vackert väder!
Skynda på! Till stranden!
Vi letar efter civilisationens sista tecken...
Titta, en flaska!
En sko...
En porslinsbit...
En ask, se upp!
Titta, Catherine! En kedja.
En tändsticksask...
Ett vykort...
En till porslinsbit...
En kopp...
En cigarettask...
Mina barn, jag tror att vi har gått vilse.
Vi får klättra upp i ett träd.
Där är ju huset!
Ska jag gifta mig med Catherine? Svara ärligt.
Är hon gjord att ha man och barn? Jag vet inte om hon blir lycklig här.
Hon är kanske inte en mans kvinna.
Nu fortsätter vi.
Jag rör mig inte ur fläcken. Jag ger upp.
Hjälp mig, mina små barn!
Kom nu, små barn!
Äntligen har jag läst en bok jag tycker om. En man, naturligtvis-
- som vågar säga högt vad jag tänker. Himlen är bara ett ihåligt klot.
Vi går upprätta med huvuden mot mittpunkten.
Dragningskraften verkar utåt under våra fötter-
- mot den skorpa i vilken detta klot är inneslutet.
Vad finns utanför?
Så frågar man inte gentlemän emellan.
Catherine, svara mig imorgon.
Blir det nej, frågar jag på nytt varje år på din födelsedag.
Du har inte känt många kvinnor, men jag har känt många män-
-så det jämnar ut sig.
Catherine har nästan lovat att gifta sig med mig.
Som 15-åring var jag kär i Napoleon. Jag drömde att vi möttes i en hiss.
Han gjorde mig med barn och vi sågs aldrig mer.
Stackars Napoleon!
Jag missförstod 'Fader vår' som 'Fader vår som svär i himlen.'
Jag såg min far gå och svära utanför paradiset.
Jag berättade faktiskt nåt skojigt. Ni kunde väl skratta lite...
eller åtminstone le.
- Kan nån här klia mig på ryggen? - Klia dig själv, så kliar himlen dig.
- Vad då? - Klia dig...
Förr skrattade jag aldrig. Jag såg ut så här...
Men nu ser jag ut så här...
Är det sant?
Det regnar. - Kom och titta.
Jag längtar tillbaka till Paris. Låt oss åka dit imorgon.
Nu är det klart med min förläggare. Den här är till Catherine.
Till er båda.
Den är fantastisk.
- Vad är det? - En hand att klia sig på ryggen med.
Jag har tre biljetter till teatern ikväll.
- Vad ska vi se? - En ny svensk pjäs.
Teatern börjar klockan 9. När sanden runnit ned, måste vi klä om.
Jim träffade ofta sina vänner. Den breda sängen hade invigts.
Jules båda kuddar låg nu bredvid varandra.
Catherine blev bara allt vackrare.
Jag tycker om flickan.
Hon vill vara fri. Hon tar vara på sitt liv.
- Jim verkar inte förtjust. - Pjäsen är virrig och insmickrande.
Låtsas måla lasten för att framhäva dygden.
Man vet inte när och var det utspelar sig-
- och inte heller om hjältinnan är oskuld.
Det är oviktigt.
Det må vara, men man vet att hjälten är impotent-
- brodern homosexuell, svägerskan nymfoman, men inget om hjältinnan...
- Ni tänker bara på sånt! - Just det, och du hjälper oss.
- Inget prat om psykologi ikväll! - Det är metafysik.
I ett förhållande är kvinnans trohet viktigast. Mannens är mindre viktig.
Vem skrev: 'Kvinnan är naturlig, därför avskyvärd'?
Baudelaire, men han syftade bara på vissa kvinnor.
Han menade kvinnor i allmänhet!
Unga flickor kallade han för fågelskrämmor, monster och slynor.
'Dumheten förenad med fördärvet...'
Vänta, jag är inte klar.
Jag har alltid förvånats över att kvinnor släppts in i kyrkan.
Vad kan de ha att tala med Gud om?
- Idioter! - Jag har inget sagt...
och gillar inte nödvändigtvis allt som Jules säger så här dags.
- Protestera då! - Jag protesterar.
Dagen därpå gjorde Jim en teckning av Catherines dykning...
Han kände beundran för henne och han kysste henne i tanken.
Han kände sig lugn och simmade med henne i tankarna.
Catherine, varför gjorde du så?
Catherine, du är galen.
Ta min hand.
Catherine, du är galen.
Hennes hatt fördes bort av strömmen.
Jules var blek och tyst.
Catherine var som en ung general efter ett segerrikt fälttåg.
De talade inte om dykningen.
Här bor jag.
- Herr Jim... - Nej, bara Jim.
Bara Jim... Jag skulle vilja be dig om ett råd.
Möt mig i morgon klockan 7 på vårt vanliga kafé.
- Ja, Catherine vill tala med dig. - Då är jag där klockan 7.
- Ni skämtar. - Jag skämtar aldrig...
Jag har förresten ingen humor.
Min frus vänner har humor och mina kolleger-
-men inte jag själv.
Jim kom som vanligt för sent. Han ville inte komma först till mötet.
En kvinna som hon kunde mycket väl ha gått en minut över 7.
Hon kunde ha gått igenom rummet utan att upptäcka honom.
En kvinna som hon... Men hur var hon egentligen?
Han började tänka på Catherine.
En kaffe till, tack.
- Hallå! - Hallå, Jim? Väckte jag dig?
Vi reser till mitt land och gifter oss.
Be Catherine om ursäkt att jag var sen. Jag väntade till tio i 8.
Hon var mer optimist än du. Hon var hos frisören-
-och kom inte förrän klockan 8.
Hade jag vetat att hon skulle komma, hade jag väntat till midnatt.
Catherine vill tala med dig.
Jim, jag är så glad. Jules ska lära mig fransk boxning.
Med österrikisk accent...
Jag har ingen accent. Mitt uttal är perfekt!
Framåt, I barn av samma fäder, vår äras dag sin gryning har
Emot oss tyranniet träder och reser upp sitt blodiga standar
På edra slätter kriget larmar, och råa knektar ropa på
Att edra kvinnor slakta få och edra barn i edra armar
Till vapen, fria män, med sabel och med lod!
Framåt! Var vi gå fram, ska jorden dricka blod!
Kriget bröt sen ut. Jules och Jim mobiliserades i varsitt land-
- och hörde inte av varandra på länge.
Kriget drog ut i det oändliga, men så småningom vande man sig-
- vid dess dödpunkter, rutiner och nöjen.
Jim fick paket av Gilberte.
Hans permissioner blev inställda ett flertal gånger.
Men våren 1916 kom han till Paris.
Man gifter sig inte för ett pakets skull. Vi har det bra.
Jag vill att vi åldras tillsammans.
- Hur mår Jules? - Han har gift sig med Catherine.
Ibland är jag rädd att jag ska döda Jules.
'Catherine...'
'Min älskade...'
'Jag tänker på dig oavbrutet, inte på din själ'-
- 'men på din kropp, dina lår, dina höfter'-
-'och på din mage som bär vår son.'
'Kuverten är slut och jag vet inte hur jag ska sända brevet.'
'Jag ska skickas till ryska fronten.'
'Det blir hårt'-
- 'men då behöver jag inte ständigt vara rädd att jag ska döda Jim.'
'Min älskade...'
'Jag kysser dig hårt.'
Jules land förlorade kriget, Jims segrade.
Men det viktigaste var att båda levde. De började åter brevväxla.
Catherine och Jules bodde vid Rhen. En flicka - Sabine - var född.
Jim skrev till Jules: 'Ska jag också gifta mig och få barn?'
Jules svarade: 'Kom hit och avgör själv.'
Jim reste. Det var en stor händelse och han stannade till på vägen.
Han skrev artiklar om kriget för en dagstidning i Paris.
Han ville återse slagfälten.
Ibland var marken så sönderbombad och full av järn-
- att hela fält hade blivit obrukbara.
Då gjorde man kyrkogårdar av dem.
Kyrkogårdar som redan besöktes av skolbarn.
Catherine och hennes dotter väntade på stationen.
Goddag Jim.
- Det här är Sabine. - God dag, Sabine.
Kom, Jules väntar.
Jim fick intrycket av att hon kom sent till mötet-
- för att hon klätt upp sig för honom. Hon tog med Jim hem.
- Och hur mår de andra? - De andra.... Ja, du vet...
Du är dig lik.
Ja, alla är sig lika.
- Nej, tack. - Vill du ha?
Bara lite.
Cigarett?
Jag slutade röka när jag blev intresserad av blommor.
En ängel går genom rummet.
Ja, klockan är 20 över ett.
- Ja, och? - Änglarna kommer alltid 20 över.
Jaså?
- Det visste jag inte. - Inte jag heller.
20 över och även 20 i.
Du vann alltså kriget, din skurk?
Jag hade hellre vunnit detta.
Ni måste vara hungriga. Låt oss äta.
Efter lunch går vi husesyn.
Jim sitter här, Jules där och Sabine bredvid mig.
- Och din nya roman? - Inte klar. Det är artiklarnas fel.
Jag får tänka på dem hela veckan och skriva dem fredag natt. Och du?
Man har bett mig skriva en bok om trollsländor. Jag skriver texten-
- Catherine illustrerar och Sabine följer med på mina utflykter.
Jag ska göra en konstgjord damm i trädgården.
En dag skriver jag kanske en kärleksroman-
-med insekter som huvudpersoner.
Jag har en ovana att specialisera mig. Jag avundas...
ditt breda register, Jim.
Jag är misslyckad. Det lilla jag vet har jag Albert Sorel att tacka för.
'Vad vill du bli?' frågade han. 'Diplomat.'
'Är du rik?' 'Nej.'
'Har du nån berömd person i släkten?' 'Nej.'
'Bli då inte diplomat.' 'Vad ska jag bli?'
'Nyfiken.' 'Det är väl inget yrke?'
'Res, skriv och översätt.'
'Börja med det genast. Framtiden tillhör de nyfikna.'
'Fransmännen har alltför länge varit instängda.'
'Det finns alltid nån tidning som är villig att betala för det.'
Jules och jag tror att du har en stor karriär framför dig.
Men jag tror inte att den kommer att vara uppseendeväckande...
Här arbetar och sover Jules. Vi lever ett klosterliv.
Jules skriver på sin bok, jagar insekter och andra kryp.
Mathilde, som är dotter till en granne, hjälper mig i hushållet-
-och med Sabine.
Mitt rum.
Det är ju Jules!
Jules far älskade Mozart så mycket att han klädde ut honom till Mozart.
Här är balkongen.
Där ligger värdshuset där du ska bo. Jules kör dig dit sen.
Till mig!
Jules och Jim talade om kriget. Jules undvek tal om familjen.
Catherine var rar men allvarlig. Jim förstod att allt inte vart bra.
I säng!
Det var en gång en loppa som var så snäll...
- God natt. Sabine. - God natt, Jim, vi ses imorgon.
- God natt. - Jag måste tala med dig.
- Vad tycker du om Catherine? - Man och barn gjorde henne gott.
Hon är mindre som en gräshoppa och lite mer som en myra...
Visst är det ordning och reda i huset tack vare henne-
- men om allt är för bra, blir hon missnöjd.
- Då går hon i taket och exploderar. - Det ante mig, som Napoleon.
Hon säger att världen är rik och att man kan fuska lite ibland.
Hon ber till Gud om förlåtelse i förväg, viss om att få den.
Jim, jag är rädd att hon lämnar oss.
- Omöjligt! - Nej. Hon har gjort det förr.
Hon var borta i sex månader. Jag känner att hon är på väg igen.
Hon är inte bara min. Hon har haft älskare i hemlighet.
En hade hon dagen före bröllopet... Ett adjö till ungkarlslivet-
- och hämnd för nåt jag gjort som jag inte vet om.
Jag är inte rätt man för henne och det står hon inte ut med.
Jag är nu van vid att hon är otrogen ibland-
- men jag vill inte att hon går sin väg.
- Så har vi Albert... - Han som upptäckte statyn?
Det var han som presenterade oss. Han skadades i kriget-
-och bor nu i grannbyn.
Catherine har uppmuntrat honom och gett honom hopp.
Han har talat med mig. Han vill gifta sig med henne och ta hand om flickan.
Jag är varken ond på henne eller Albert.
Jag avstår från henne mer och mer...
Från allt.
Hon försvinner inte. Hon älskar att du är som en buddistisk munk.
Hon är vanligen mjuk och generös, men om hon tycker-
- att man inte uppskattar henne tillräckligt blir hon hemsk.
Hon går från ena ytterligheten till den andra.
Lyssna på mullvadssyrsans sång... Den påminner om en mullvad.
Från värdshuset såg Jim deras hus. Catherine var redo att flyga iväg.
Jim blev inte förvånad. Han kom ihåg Jules misstag med andra.
Han kände Catherine väl.
Jim tyckte synd om Jules, men kunde inte döma Catherine.
Hon kastade sig på män på samma sätt som hon kastat sig i Seine.
En ny vecka började.
- Sabine, dags att säga god natt. - Ja, mamma.
God natt, Jim.
Jim, jag måste få prata med dig. Har du tid?
Javisst.
Mathilde, kom med mig.
Orden kan ju inte ha samma valör när de inte har samma kön.
På tyska är kriget, döden, månen maskulina-
- medan solen och kärleken är feminina.
Solen och kärleken...
- Livet är neutrum. - Livet neutrum?
Mycket vackert, och framför allt väldigt logiskt.
Kjolarna blev allt kortare under kriget.
Soldaterna kände sig hånade när de var på permission.
Men orsaken var brist på tyg.
I staden klippte kvinnorna håret när de började arbeta i industrin.
Jim, det är dags att du börjar uppskatta det tyska ölet.
- Vi fransmän struntar i tyskt öl. - Inte alls!
Förlåt? Inget land i världen har så fina viner som vi.
Vi har Bordeaux-vinerna; Och så har vi...
Vi stirrade på granaten som långsamt föll ner för trappan.
Ta fast mig!
- Vad vill du veta? - Inget. Jag vill lyssna.
- För att döma? - Gud bevare mig!
Jag vill inget säga. Jag vill fråga.
Min fråga är: Berätta du, Jim.
- Men vad? - Spelar ingen roll, berätta bara.
Jim berättade om två unga män och deras vänskap-
- och hur deras liv var innan en viss kvinna dök upp-
-och vad som hände sen.
Han berättade om hur de gick ut alla tre.
Jim mindes det som om han levde kvar i den tiden.
Catherine rättade vissa detaljer.
Jim beskrev träffen som inte blev av-
- att han från början anat att Jules inte skulle få behålla Catherine.
- Hade du sagt mig det på kaféet? - Ja.
Fortsätt.
Sen kom kriget. Återseendet och mötet på stationen.
Dessa lyckliga dagar hos er. Vad jag sett, förstått och gissat.
Molnet som hotar... Jag vill tala om Albert.
Är du emot mig?
Inte mer än Jules.
Nu ska jag berätta min version. Det var Jules generositet, renhet-
- och sårbarhet som besegrade mig en sån kontrast till andra män.
Jag ville bota honom från hans kriser-
- men har förstått att de är en del av honom nu. Men lyckan varade inte.
För vi hade ingen kontakt med varandra.
Hans familj var en plåga för mig. Dagen före bröllopet...
sårade Jules mor mig djupt.
Jules sa ingenting-
- så jag hämnades genom att ta tillbaka Harold, en gammal älskare.
Ja, en älskare.
Sen kunde vi gifta oss och börja om från början.
Hans familj flyttade norrut. Kriget bröt ut. Jules åkte österut.
Han skrev eldiga kärleksbrev. Jag älskade honom på avstånd.
Brytningen mellan oss kom under hans första permission.
Han var som en främling. Sabine föddes 9 månader senare.
- Hon är inte särskilt lik Jules. - Tro vad du vill. Hon är hans.
Jag har gett honom en dotter, det får räcka. Vi har skilda sovrum-
- och jag är fri igen. Kommer du ihåg Fortunio?
Han var här, lika fri som jag...
Han var rar. Vilken semester! Men han var för ung, det var inte allvar.
Och en vacker dag-
- saknade jag Jules överseende och lugn.
Jag saknade min dotter. Så jag gick min väg.
Det är bara tre månader sen.
Jules är inte min man längre. Tyck inte synd om honom.
Jag är tillmötesgående ibland.
Så har vi Albert. Han har berättat om statyn som jag liknade.
Jag flörtade med honom. Han är märklig-
- men har en naturlig auktoritet. Han vill gifta sig med mig.
Han vill ha allt. Men vi är bara goda vänner, inte mer.
Han kommer hit på lunch i morgon. Nu har jag berättat mer än du.
Men jag har inte sagt allt.
Kanske har jag haft fler älskare. Jag har bara pratat om det du pratade.
- Jag förstår. - Jag vill inte bli förstådd.
Det är nästan ljust nu.
Jim åtrådde henne mer än nånsin. Hon fick inte försvinna.
Hur långt kunde han gå för Jules skull, och för sin egen?
Det skulle han aldrig få veta...
Hon försökte kanske förföra Jim.
Men hon avslöjade aldrig sitt mål förrän hon nått det.
God dag, Sabine! Hur mår du?
- Hur mår din mamma? - Bra.
God dag, Albert.
Rakat av mustaschen?
Ja, som alla andra. Men det känns naket så här. Den ska få växa ut.
- Albert skadades i skyttegravskriget. - Nu mår jag bra...
men när jag vaknade och kirurgen grävde i min hjärna-
- tänkte jag på Oscar Wilde: 'Skona mig från fysiskt lidande.'
'Moraliska plågor räcker.'
Kriget hindrar tyvärr människan i hennes individuella kamp.
Det är sant, men man kan kämpa vidare på den privata fronten.
Jag tänker på artilleristen på sjukhuset.
Efter en permission mötte han en flicka på tåget-
- mellan Nice och Marseille. Hon gav honom sin adress sen.
I två år skrev han dagligen från skyttegravarna.
Även mitt i kulregnet. Breven blev bara mer och mer intima.
I början 'Kära fröken' och i slutet 'Vördnadsfulla hälsningar'.
I tredje brevet 'Min lilla älva' och så bad han om ett foto.
Sen 'min bedårande älva'. Sen 'jag kysser era händer'-
- sen 'jag kysser er panna'. Sen beskrev han fotot hon skickat-
-och talade om hennes bröst-
- och snart börjar han dua: 'Jag älskar dig vansinnigt.'
En dag skriver han till flickans mor och friar.
Han förlovar sig utan att ha återsett henne.
Kriget fortsätter och breven blir allt intimare.
'Jag tar dig, kramar dina underbara bröst...'
'Jag omfamnar dig naken...' När hon svarar kyligt, brusar han upp-
- ber henne att inte kokettera då han kan dö när som helst.
Han får rätt. För att förstå denna erotik per korrespondens-
-måste man ha upplevt kriget.
Denna kollektiva galenskap med döden närvarande varje minut.
Det var en man som i det stora kriget-
- förde sin individuella kamp och besegrade en kvinna på avstånd.
Han blev, liksom du, sårad i huvudet, men hade inte din tur.
Han dog dagen innan vapenstilleståndet.
I det sista brevet skrev han:
'Dina bröst är de enda granater jag älskar.'
Jag har foton av honom. De är så fantastiskt livfulla.
En sån vacker historia... Jules skrev också vackra brev under kriget.
God dag Albert. Är min visa färdig? Kom, vi måste arbeta.
Här har du.
Gungstolen lockar till köttets lusta.
- Och visan? - Snart färdig.
Ska göra ett försök?
Den är för vacker för dem, men man kan inte välja sin publik.
Catherine var olika mot var och en av de tre.
Jim kände sig överflödig. Han ville vara ensam med henne.
God natt.
Vår kärlek är så ny. Den måste få samma ro som en nyfödd.
Det märks att du har älskat på riktigt, Jim.
- Varför gifte ni er inte? - Det blev inte så.
- Hur är hon? - Lugn och klok.
- Tålmodig. Hon heter Gilberte. - Ni älskar varandra fortfarande.
Låt henne inte lida.
Jag behöver äventyr, risker, och så är det nåt nytt också.
Jag beundrar dig, Catherine.
- Jag är rädd att glömma Jules. - Glöm honom inte. Varsko honom.
Catherine, översätt!
Kärlek från hjärta till hjärta, min Gud, vad den skapar smärta
Inte illa... Även om 'min Gud' var tillagt.
God natt. Träffar ni de andra så hälsa.
- Får jag låna 'Valfrändskaper'? - Jim har precis lånat den...
Så synd.
Jag tar med den i morgon.
Hallå! Ett ögonblick.
Herr Jim, ni har telefon.
Jim, Catherine vill absolut läsa 'Valfrändskaper' ikväll.
Jim, det är slut med Catherine.
Jag är rädd att jag förlorat henne för alltid.
Sist jag såg er sida vid sida såg ni ut som ett par.
Älska henne, gift er, men låt mig få träffa henne.
Om du älskar henne är jag inget hinder.
Jim drömde om Catherine. Hon var i hans armar, i hans knä.
Deras första kyss varade hela natten. De sa ingenting.
På morgonen strålade hon av glädje och nyfikenhet.
Jim var förtrollad. Andra kvinnor fanns inte längre.
Din tur.
Jag har bett Jim att flytta hit. Han får bo i det lilla rummet
Var försiktig, Jim!
Med henne och dig själv.
Här är ditt rum.
Det är tyska böcker, men jag har andra inne hos mig.
Klädskåpet... Jag packar upp åt dig. Det borde nog få plats.
Det är en sån röra där. Det är inget att göra åt.
Vad finns där bakom?
Sabines och Mathildes rum.
Sängen är inte så dålig. Kom och sätt dig.
Jag har alltid älskat din nacke. Den enda del av dig jag kunnat titta på-
-utan att bli upptäckt.
- Och Jules? - Han älskar oss båda.
Han blir inte förvånad och kommer att lida mindre.
Vi ska älska och respektera honom.
I byn var trion känd som 'de tre tokstollarna'.
Catherine hittade på leken 'byfånen'.
Bordet var byn. Alla var fåne i tur och ordning-
-och Sabine skrattade.
Catherine sa: 'Man älskar helt och fullt bara en kort stund'.
Men för henne återkom den stunden ideligen.
Livet var verkligen en semester.
Tiden gick...
Men lyckan tynar bort utan att man märker det.
En söndag bestämde sig Catherine för att förföra Jules.
'Nej, nej, nej', sa Jules. 'Jo, jo, jo', sa Catherine.
Jim ville inte vara svartsjuk, men var det ändå.
Catherine märkte det och gjorde aldrig om det igen.
De gjorde alla tre en utflykt runt sjön nere i den dimmiga dalen.
Harmonin var total mellan dem. Catherine fick migrän, Jim också.
Han tänkte: 'Får vi barn, blir de långa, magra med migrän.'
Vid sjön lekte de med stenar.
Catherine och Jules lärde sig kasta smörgås.
Himlen kändes så nära.
Jims tidning i Paris behövde honom. Avskedet var hjärtslitande för dem-
- men de visste att de snart skulle ses igen.
De hade en underbar månad bakom sig.
De vinkade länge när tåget gick. Jules välsignade dem-
-ty de ville gifta sig och ha barn.
Jules går med på en snabb skilsmässa. Jag gifter mig med Catherine.
Jag vill ha barn med henne. Jules ordnar arbete åt mig.
Jag översätter en pjäs man spelar i Wien och som kommer upp här.
- Vart går du? - Hem.
- Jag följer med. - Nej, helst inte...
God dag, Jim...
Thérèse... Lokomotivet!
Hur mår...?
Fjorton dagars lycka. Men jag bedrog honom och han blev svartsjuk-
- och låste in mig. Så jag flydde genom fönstret-
- på en målares stege och förförde honom.
Jag stack med en annan till Kairo, där jag såldes som oskuld.
- God dag, Jim. Hur mår din kompis? - Bra, tack.
Jag bodde med en engelsman i hans villa vid Röda Havet.
Jag fick brev hemifrån: Min kusin ska gifta sig med grannflickan.
- Är Jules i Paris? - Nej.
Sticker hem och gifter mig med kusinen...
Hur mår din kompis? Fortfarande samma flicka...
Min övergivna man ville sen skiljas.
Jag gifter mig med min entreprenör. Inga barn, men han är den ende-
- som jag inte kan bedra för jag har varken tid eller ork.
Jag skriver mina memoarer i 'Sunday Time Magazine'.
Här är min man...
- Och du, Jim? - Jag ska gifta mig.
- Adjö. - Hej då, Jim.
- Hej, Jim! Hur mår Jules? - Bra.
Intressant? Hon heter Denise.
Ingen idé att prata med henne, hon pratar aldrig.
Hon är inte dum, men hon är tom. Det är tomt därinne.
Vacker!
Vacker sak. Könet i sin renhet...
Adjö.
Säg adjö till herrn.
Adjö, fröken.
Catherine tillbringade vintern i hemmet. Förlovad med Jim-
- men hänvisad till Jules. Hon frågade Jules om Jim älskade henne.
Gilberte, får Catherine lust att göra nåt...
som hon tror inte skadar nån...
gör hon det för glädjen och erfarenhetens skull.
Hon vill bli vis.
- Det kan dröja. - Var inte småaktig, Gilberte.
Inte småaktig. Jag är svartsjuk.
Jag visste att det skulle sluta så här...
Jim, res inte imorgon.
Hon har hela livet på sig. Stanna en vecka till hos mig.
Jim kunde inte lämna Gilberte och Catherine inte Jules.
Jules och Gilberte fick inte lida. Deras historier tillhörde dåtiden.
'Hälsa Jules att Thérèse är gift.'
'Jag måste uppskjuta min resa igen, men snart är jag fri...'
'Jag måste göra några små avskedsvisiter.'
Små avskedsvisiter...
Tror du Jim älskar mig?
God dag, Jules.
Vad har hänt? Varför är inte Catherine här?
Dina brev. Du skrev för mycket om arbetet, dina avsked.
Du har varit borta för länge.
Tvivlar hon det minsta gör hon vad som helst.
- Men hon är hemma? - Ja... Det tror jag.
Jag ville inte säga det. Hon reste igår morse utan förklaring.
Jag hoppades att hon skulle hinna tillbaka.
- Är du inte orolig? - Du menar att nåt skulle hänt?
Nej...
Jag tror att hon kommer att göra nån dumhet.
Hon tyckte inte om ditt brev.
'Jag träffade Thérèse som är gift. Några små avskedsvisiter.'
Nej, Jim... Catherine gör ingenting halvdant.
Hon är som en naturkraft som förstör allt i sin väg.
Hon lever alltid i klarhet och vägleds av sin oskuldsfullhet.
- Du talar om henne som en drottning. - Hon är en drottning!
Uppriktigt sagt. Catherine är inte särskilt vacker-
- intelligent eller ärlig, men hon en riktig kvinna...
Hon är kvinnan vi älskar som alla män åtrår.
Varför har hon då ägnat just oss två sin uppmärksamhet?
För att vi behandlat henne som en drottning.
Jag tvekade att resa hit.
Jag visste att det inte kunde bli som förr.
Vår vänskap har blivit lidande. Ibland är jag svartsjuk på dig-
- och avskyr dig för att du inte är svartsjuk på mig.
Jag är beredd att göra allt för att inte förlora henne helt.
Hon kommer tillbaka och då kommer du att bli likadan.
Hjälp mig, Jules. Jag åker igen. Säg att du var på stationen-
- men att jag aldrig dök upp. Jag har bestämt mig.
Så alltså gick jag till stationen och du dök inte upp?
God dag. Vad är det?
Kom du nyss?
Du är min Jim, jag är din Catherine.
I dina brev har du talat om dina bestyr. Jag har också mina.
Jag har också gjort avskedsvisiter.
Håll om mig hela natten, men inte mer.
Vi vill ha ett barn, eller hur?
Skulle vi få ett nu skulle jag inte veta om det var ditt.
Förstår du? Det var nödvändigt.
- Älskar du Albert? - Nej.
- Älskar han dig? - Ja.
Det var det enda sättet att göra det bra mellan oss.
Albert mot Gilberte.
Nu kan vi börja om från början.
Börja om från början, var Catherines paroll.
De låg där, heta och kyska.
Catherine somnade, men Jim var vaken.
Han förstod att hon älskade honom som han älskade henne.
Än en gång svävade de högt som stora rovfåglar.
De fick vara kyska tills hon visste att hon inte var med barn.
Återhållsamheten hetsade upp dem. De släppte inte varandras blickar.
Det kändes som om lyckan var nära. Men Catherine blev inte gravid.
En specialist sa att de måste vänta för det kunde dröja månader.
- Vad är det? - Jag vill sova ensam i natt.
- Varför då? - Det bara är så.
- Förklara dig. - Det finns inget att förklara.
Jag ligger still bredvid dig.
Förresten äcklar du mig.
Kvällarna är en mardröm. Jag tänker på barnet vi inte kan få.
Det känns som ett test. Jag står inte ut längre!
Men vi älskar ju varandra.
Nu älskar jag dig mindre. Vi får försöka vara ifrån varandra.
Upptäcker jag sen att jag älskar dig, får jag skylla mig själv.
Åk till Gilberte, som skriver till dig varje dag.
- Du är orättvis. - Javisst, jag är hjärtlös.
Därför älskar jag inte dig och ingen annan heller.
Och så är jag 32 år och du 29. När du är 40 är jag 43.
Då tar du en flicka på 25 och jag får stå där som en idiot.
Du kanske har rätt. Vi skiljs på tre månader.
Lider du?
Då gör inte jag det, för vi kan inte lida samtidigt.
När du har slutat är det min tur.
Stör jag?
Jag står inte ut. Hörde du grälet?
Nej, jag arbetade.
Jag tål honom inte längre. Jag blir tokig på honom. Han reser imorgon.
Var inte orättvis...
Han älskar dig ju.
Jag vet verkligen inte längre. Han har ljugit för mig.
Han vågade inte bryta med Gilberte.
Han vet inte om han älskar henne eller inte.
Det är väl inte mitt fel att vi inte kan få barn.
Har du en cigarett?
- Ska jag prata med honom? - Absolut inte.
Jag både vill och inte vill ha honom. Men jag vill att han reser.
Vi ska vara åtskilda i tre månader. Vad tycker du?
- Vet inte. Det kanske är en bra idé. - Du vill inte säga vad du tycker.
Jag vet att du föraktar mig.
Nej, jag har aldrig föraktat dig.
Jag älskar dig... Vad du än gör, vad som än händer.
Är det sant?
Jag älskar dig också.
Vi var verkligen lyckliga...
Vi är väl lyckliga... åtminstone jag.
Det är sant.
Vi ska alltid hålla ihop.
Vi ska åldras tillsammans med Sabine och hennes barn.
Håll mig kvar här.
Jag vill inte se honom innan han reser.
Stanna här...
Jag sover därnere.
Min lilla Catherine...
Du får mig ofta tänka på en kinesisk pjäs som jag såg innan kriget.
Då ridån går upp bugar sig kejsaren mot publiken och säger:
'Jag är den olyckligaste på jorden för jag har två fruar:'
'Min första fru och min andra fru.'
Deras kärlek blev nu relativ, medan Jules ännu var absolut.
Dagen därpå reste Jim. Catherine ville följa med till stationen.
Under natten hade dimman överhöljt slätten.
De som inget visste, kände att Jim inte var överens med sin drottning.
Nu ser man inte huset längre.
Det var höst och ny tidtabell. Inget tåg gick förrän dagen därpå.
På hotellrum känns det alltid fel. Jag tycker inte om att smyga.
Men det gör du. Säg inte emot.
Jim tänkte på barnen som de kunde fått.
Det ena vackrare än det andra.
Han tänkte: 'Får vi inga, börjar Catherine med sina äventyr igen.'
Det var i detta trista hotellrum som de fick varandra en sista gång.
Det var som en begravning.
Dagen därpå följde hon honom till tåget.
De skildes under tystnad. Jim tänkte att nu var allt slut.
Här är din inandningsapparat. Ett brev till dig.
'Jag tror jag är med barn, kom! Catherine.'
Ge mig brevpapper, Gilberte.
'Catherine, jag ligger sjuk.'
'Antagligen är nån annan far till barnet.'
'Sista gången kan inte det ha hänt som vår kärlek inte lyckades med.'
Jag tror inte heller han är sjuk.
Jag ska genast skriva till honom.
'Käre inbillningssjuke, kom genast.'
'Catherine väntar brev. Skriv stort, hennes ögon är trötta'-
-'och kan bara läsa stor stil.'
'Hon tror inte att jag är sjuk. Jag undrar om hon är med barn.'
'Jag kan knappast vara pappan. Jag tänker på Albert och de andra.'
Postar du brevet?
Javisst.
Brev till dig.
Jag måste gå nu.
'Jag älskar dig, Jim. Många ting verkar otroliga men är ändå sanna.'
'Jag är med barn. Tacka Gud, Jim. Och barnet är ditt.'
'Tro mig. Din kärlek är en del av mitt liv. Du lever i mig.'
'Tro mig, Jim. Detta papper är din hud. Detta bläck mitt blod.'
'Jag trycker hårt så att det ska tränga in.'
'Älskling, jag tror dig. Jag reser nu.'
'Allt gott inom mig har jag från dig.'
De ringde inte för att slippa höras utan att röra vid varandra.
Breven var på väg i tre dagar.
'Jag tänker på Albert och de andra.'
'Jag ska glömma dig, du mig. Jag avskyr dig'-
-'även om man bör inte avsky nåt.'
'Min Jim, om två dar är du här. Du och inte ett brev.'
'Låt oss glömma alla hårda ord som vi sagt.'
'Jim, kom när du kan, men kom snart. Mitt i natten om så är.'
Jim fick brev från Jules.
'Ert barn dog efter tre månader. Catherine önskar tystnad mellan er.'
De skapade inget tillsammans. Jim tänkte:
'Så praktiskt om livets lagar tog hänsyn till människans regler.'
'Vi har lekt med livets källor och förlorat.'
Det kan inte vara sant!
Helt otroligt!
- Har ni övergett ert hus? - Ja, vi föredrar Frankrike.
- Vi hyr en gammal kvarn vid Seine. - Vi måste träffas. Kom hem imorgon.
Berätta om Catherine.
Jag fruktade länge för hennes liv. Hon köpte sig en revolver och sa:
'Han tog livet av sig' som man säger: 'Han dog i kolera'.
Hon såg ut som en änka, en konvalescent-
-och log som en död.
Gilberte, min vän Jules.
Jim har talat så mycket om dig. Det känns som om vi redan träffats.
- Vet Catherine att vi träffats? - Ja. Hon vill att vi tar en biltur.
Följ med båda två.
Nej, men jag kommer.
Nu måste jag gå.
Du kan inte ha en sån hatt i Frankrike.
Ta min.
God dag.
Där är det.
Hon är på bra humör imorse. Såra henne inte.
- Här är underbart. - Det är Catherines bil.
Kom.
- Jim är här. - God dag.
Catherine log, men verkade full i sjutton.
Hon slog in sin vita pyjamas i ett paket.
Jim undrade vad hon skulle göra med den.
Jag är hungrig! Äter vi där?
- Albert! Vad gör du här? - Tar lite luft.
God dag, Albert.
Jag bor här.
- Äter du med oss? - Gärna.
- Du kanske har en träff i stan? - Kanske det...
Ge mig mitt paket. Godnatt.
Det var mycket bra spelat, särskilt det där med pyjamasen.
Det förvånar mig att hon inte tog nån annan den här gången.
- Albert har varit med oss så ofta. - Hur då? Albert var perfekt ikväll.
Lämna bilen åt henne.
Catherines maxim: Ena parten måste vara trogen - Den andra.
Jag måste hem nu. Jag tänker gifta mig med Gilberte.
Du är klokare än jag. Är det slut med Catherine så är det slut.
Gilberte blir en bra hustru. Hon är vacker.
Jim hörde att det var Catherines bil.
Efter ett tag såg han bilen nere på den öppna platsen.
Rullande som ett spökskepp mellan bänkar och träd.
Vilken natt! Vad gjorde jag där? Det livet är inget för mig längre.
Rena döden, Jim. Jag talade bara om dig. Jag letade efter dig.
Hör du mig? Är du där? Kom genast.
Kom och ligg bredvid mig, krama mig.
- Catherine, jag måste berätta nåt. - Berätta.
Du hade markerat en passage i en bok.
En kvinna på en båt ger sig i tankarna åt en okänd passagerare.
Det slog mig som en bekännelse. Det är ditt sätt att utforska livet.
Jag är själv lika nyfiken.
Men jag tar hänsyn till dig, det gör kanske inte du till mig.
För kärleken är äktenskapet inte den ideala formen.
Du hatade hyckleriet, resignationen. Du ville ha nåt bättre.
Du ville fly från hyckleriet och resignationen.
Du ville uppfinna kärleken...
men pionjärer bör vara ödmjuka och osjälviska, inte sant?
Vi måste erkänna sanningen. Catherine, vi har misslyckats.
Vi har förstört allt.
Du ville ändra på mig.
Jag ville byta ut mitt vemod mot glädje.
Löftet att åldras med Gilberte betyder inget-
- om jag skjuter på det i det oändliga.
Jag hoppas inte längre på dig, Catherine. Du måste få veta.
Jag ska gifta mig med Gilberte. Vi kan fortfarande få barn.
Så rörande, Jim.
Men jag då, Jim?
Och barnen som jag ville ha? Du ville inte ha dem, Jim.
Jo, Catherine...
De skulle ha blivit vackra, Jim...
Du ska dö. Du äcklar mig... Jag ska döda dig!
Du är feg, du är rädd.
NÅN MÅNAD SENARE
Jim var glad att återse Jules. Han var inte kär i Catherine längre.
Hon lämnade dem inte ensamma och föreslog en biltur.
Catherine gasade på, satt och lekte vid ratten.
Stämning var som under skogs- promenaden innan de mötte Albert.
De stannade vid ett värdshus.
Bokbålen tänds nu.
Ja, det är otroligt.
Du var lätt att fånga för Catherine, men svår att behålla.
Din kärlek föll till noll och steg sen till hundra med Catherine.
Jag upplevde aldrig era nollpunkter eller höjdpunkter.
Jim, jag har nåt att säga dig. Följer du med mig?
Jules, titta på oss noga.
Jules var inte längre rädd att Catherine bedrog honom-
- eller att hon skulle dö. Nu var hon det. Liken hittades i vassen.
Catherines kista såg ut som ett skrin bredvid Jims.
De lämnade inget efter sig. Jules hade sin dotter.
Hade Catherine älskat striden för stridens skull? Nej.
Men hon hade nära på gjort Jules galen. Han kände sig lättad nu.
Jules och Jims vänskap var stor.
De förstod varandra och hade stort överseende.
De kallades Don Quijote och Sancho Panza.
Askan samlades i urnor som förseglades.
Jules förväxlade dem.
Catherine ville att hennes aska skulle spridas för vinden-
-men det var inte tillåtet.
Översättning: Lisa Di Biaggio PrimeText International